Oprostite.
Tko si ti? Što hoćeš? Kog vraga govoriš njemački?
-Molim? -Što hoćeš?
Stopiram, i htio sam te pitati ako me hoćeš povedti, to je sve. Smiri se.
Sranje!
Sranje! Jebeno sranje! Jebem ti!
Sranje! Prokletstvo!
Hej, tebi se obraćam!
Sranje. Hajde. Idemo odavde!
Prokleto jebeno sranje!
Kao da jedan leš nije dovoljan. Sad vučem dva jebena leša!
Što si rekao?
Jesi li dobro?
-Da, jesam. -Super. Gubi se van!
Oh. Čini mi se da me vrat nešto zeza!
-Rekao sam: Van! -Slušaj.
Skoro si me ubio, ali još sam živ. I sad si sretan što me nisi ubio.
Zašto ne pokažeš malo dobre volje i povezeš me sa sobom?
Molim te.
Dođi sjedni naprijed.
Zovem se Daniel.
Isa.
U redu, Daniele.
Odakle si?
Iz Hamburga.
Moja teta tamo živi.
Čime se baviš?
Ja sam nastavnik-pripravnik.
-Bit ću nastavnik. -Nastavnik? Ti?
Sranje, al' stvarno! Ne izgledaš kao nastavnik.
A kako to izgledam?
Ne znam. Više mi ličiš na pijanicu.
Ideš na jug?
-Tu je Turska. -Znam.
Ideš na odmor?
Ne.
Tražim jednu djevojku.
Tvoja žena?
Ne.
Zaljubljen si?
Ludo. Ispričaj mi sve.
To je prilično duga priča.
Dug je put pred nama.
Koristeći Newtonov zakon za rješavanje problema, vidimo..
da je brzina najvažniji čimbenik.
Koliko mora biti ubrzanje točke X da bi sa platforme pod kutom od 10 stupnjeva..
dostigla 25 metara pod utjecajem gravitacije?
Anette?
-Anette? -Zar ne vidiš da sam zauzeta?
-Ernie? -Nemam pojma, stari.
Kira?
Ne možemo imati normalan sat ni zadnjeg dana pred ljetnje praznike!
-Što bismo trebali raditi? -Završiti ga.
-Doviđenja, g. Bannier. -Doviđenja, Kira.
Lijepo se provedite na praznicima.
Prolazi pored tebe svakog dana, i još uvijek nisi razgovarala s njim?
-Sramim se. -Ti? Sramiš se?
Sranje.
To je on!
-Onaj tip s naočalama! -Hajde, pričaj s njim!
Hej ti!
Dođi ovamo.
Izgleda da ti treba malo sreće.
-Više mi treba nova vreća. -Što je to?
-Sunce. -Što je sunce?
Lopta od užarenih gasova, oko koje se Zemlja, kao i ostalih 8 planeta, okreću.
Sunčeva svjetlost daje život. Za mene, za nju, i za tebe.
-Druga riječ za svjetlost je..? -Energija?
-Druga riječ za svjetlost je sreća. -A, u redu. Prsten donosi sreću.
-Jako si pametan. -Uskoro postajem nastavnik.
Nastavnik? Stvarno? Zanimljivo.
-Kako se zoveš? -Daniel. Daniel Bannier.
Lijepo ime.
-A kako se ti zoveš? -Juli, kao mjesec.
Kako ti se sviđa prsten?
To je stari prsten iz vremena Maja. Legenda kaže da onaj tko nosi prsten..
može prepoznati sreću.
Uskoro ćeš upoznati ženu koja isto nosi simbol sunca.
Ona je jedina koja ti može donijeti pravu sreću.
-Koliko košta? -50.
-Ne sviđa ti se? -Sviđa mi se, ali...
Zašto se onda malo potrudiš ne oko njega?
-U redu, 30. -40.
35. To je sve što mogu ponuditi. Ali stvarno želim taj prsten.
U redu, ali samo zato što mi se sviđaš.
-Hvala. -Čekaj.
Večeras je. Navrati.
Puno hvala.
-Nastojat ću navratiti. -I ja.
Bok.
-Juli? -Da?
-Tko je to bio? -To je bio Daniel Bannier.
Da, shvatila sam, ali što je to posebno kod njega?
Ima nešto duboko u njemu, što čeka da bude oslobođeno.
Što to?
-Hej! 1. lice, jednina, nastavnik! -Zdravo, Kodjo.
Idem u Jamajku da pijem hladnu pina coladu, pušim travu..
i da jurim Kini sestre. Da li znaš tko su Kini sestre?
-Ne bih rekao, Kodjo. -Bikini i Zukini.
-Gdje ćeš ti za odmor? -Ove godine ostajem u Hamburgu.
Ostaješ ovdje? Uopće ne ideš nigdje? Treba ti malo sunca..
-Sunce i ovdje lijepo sija. -Da li bi mi mogao zalijevati biljčice?
-Naravno, mogu to. -Ujutro i navečer?
Super.
Ovo su mi ključevi od auta. Možeš ga koristiti koliko god hoćeš.
Zalijevaj ih da bi mogle porasti!
Oprostite!
Halo!
Oprostite!
Jedno pivo, molim!
-Oprostite, je li to sunce? -Što?
-Je li to sunce na tvojoj amajliji? -Ne, to je mjesec.
Oprostite! Mogu li dobiti....
Sljedeća pjesma je ljubavna.
O ljubavi koja prkosi svim granicama.
Zdravo, znaš li neko jeftino mjesto gdje mogu prenoćiti?
Ja sam iz Berlina. Ne snalazim se dobro ovdje.
Ne? U redu.
Oprosti, pričekaj trenutak.
Bio sam malo zamišljen..
ali se ipak sjećam...
da se u blizini nalazi azil za omladinu.
Ako želiš, mogu ti pokazati gdje je.
-Ako ti to ne predstavlja problem? -O, ne. Imam auto.
-Baš fino od tebe. -Moja auto je tu.
-Ja sam Daniel. -Melek.
-Lijepo ime. Odakle potječe? -Iz Turske.
Ti si Turkinja?
-Hoćeš da ti to ponesem? -Hvala, u redu je.
-Nije teško. -Nije, ali nosiš je već cijeli dan.
-Da li si gladna? -Da.
Nije moguće!
Ovo je Istanbul. Bosfordski most. Europa je s lijeve, Azija s desne strane.
Ponekad noću ostanem ispod mosta da bi promatrala rijeku.
Kada se mjesec presijava na površini rijeke, to izgleda kao..
da tisuće malih ribica plešu. Na turskom to zovemo..
"Yakamoz".
Imam sastanak ispod mosta, u petak u podne.
Odlaziš li negdje?
-Odlaziš li negdje? -Ne, ne vjerujem.
-Ali svi negdje idu za odmor! -Znam, ali želim ostati u Hamburgu.
Hamburg ljeti zna biti jako lijep. Parkovi, kafići..
restorani i sve ostalo. Tu je i plaža!
-Hamburg ima plažu? -Nisi znala? Pravu plažu.
Sa sve pijeskom, vodom, školjkama i tako tim stvarima.
Hoćeš je vidjeti?
Račun, molim vas.
Pa, ovo je plaža. Nema baš puno školjki, ali...
-Hoćeš li pivo? -Da.
Oprostite, hoće li mi netko od vas prodati 2 piva?
Svakako.
-Evo. -Hvala.
-Stani! Koliko ti dugujem? -Kuća časti.
Živjeli.
Počinjem shvaćati zašto želiš ostati ovdje.
~Moje sunce, moj mjesec,~ ~neka tvoje iskrice obasjaju..~
~moj topli pijesak.~
~Vjetrom dotičem tvoju kožu~
~moje usne žude za tvojim~
~Tvoje oči..~
~nek' nikad ne~ ~prestanu gledat' me~
~Tvoje usne..~
~nek' nikad ne~ ~prestanu ljubit' me.~
Tvoje ime... Melek, znači li nešto?
Anđeo.
-Lijepo ti pristaje. -Hvala, ali ne poznaješ me.
Što je bilo s prenoćištem?
Živiš li ovdje sam?
Da.
Imaš li curu?
Nemam.
-Hoćeš čaj? -Da.
Tako je čudno što smo se upoznali danas, jer..
sam znao da ćemo se danas upoznati.
Možda ne baš znao, ali sam se nadao.
To je kao kad bi mogla odrediti svoju vlastitu sudbinu u jednom danu.
Ostao sam ovdje čekajući, očekujući tebe, i onda...
Ne mogu vjerovati da si se pojavila.
Onda si ti ostala ovdje.
Melek?
-Hvala za sve. -Zadovoljstvo je moje.
Zbogom, Daniele.
Gluposti! Urazumi se!
Ne! Mrzim ovaj jebeni grad!
Naravno, ali gdje si krenula?
Tamo gdje me vjetar odnese.
-Što ti to znači? -Hoću samo da odem odavde!
Prvi auto koji stane, odlučit će moje odredište.
Što ako prvi auto ide za Bayern?
Želiš li ostati u Bayernu?
Znači, to će biti moja sudbina, čini mi se.
-Nedostajat ćeš mi. -I ti meni.
Zdravo, Juli.
Upadaj, u žurbi sam.
-Ovo je tvoj auto? -Ne, od jednog mog prijatelja.
Gdje hoćeš da te odvezem?
Gdje si ti krenuo?
U Istanbul.
Istanbul?
Zašto ideš u Istanbul?
Radi!
Tko šta radi?
Sretni prsten.
Znam da zvuči ludo i bezveze, ali radi.
I gdje je ona sad?
Jutros je odletjela u Tursku na odmor.
Sve što znam je da će biti ispod Bosfordskog mosta, u petak u podne.
Juli, ona je tako....
-Nego, gdje ćeš ti? -Što?
Mislio sam, gdje si krenula?
-I ja idem u Tursku. -Što?
U Istanbul.
Stvar je u sljedećem:
Svakog ljeta, stojim tamo gdje si me pokupio..
da bi otišla na odmor. Odem bilo gdje, kuda me vjetar odnese.
Prva osoba koja me pokupi, odlučuje kuda ću ići. Razumiješ?
-To radiš svakog ljeta? -Da!
Bila sam na mnogim neobičnim mjestima. Italija, Španjolska...
Jedan tip me odveo u Afganistan. Najnevjerojatnije mjesto za put!
-Afganistan? -Da!
-Nevjerojatno! -Je.
Nikad ne znaš gdje ćeš završiti. To je kao kad kupuješ paket-iznenađenje.
-Vidim. -Ove godine to će biti Turska. Nevjerojatno!
Nikad nisam bila u Turskoj. Bit će tako super.
Definitivno.
Dešava se ponekad.
Nevjerojatno.
Trenutak jedan.
Mogli bismo ostati ovdje.
U Bayernu?
Nebo je svuda plavo.
Hej! Sutra je novi dan, što ti je?
Žao mi je, ali nemamo dvije slobodne jednokrevetne sobe.
Imamo samo jednu, s jednim krevetom. Hoće li odgovarati?
- To je samo jedna noć. Ne bi trebalo biti problema, ili..? - Naravno da ne.
Juli, uzela si cijeli pokrivač. Mogu li dobiti bar komadić?
Izgleda da ne možeš spavati.
Ne, neudobno je, i vruće, i...
-Da li znaš za položaj tijelo-uz-tijelo? -Svakako.
Čula sam da je to jedan od najudobnijih položaja za spavanje.
Stvarno?
U redu, tko će uz čije tijelo?
Ti uz moje.
Jako je udobno.
Baš je dobro.
Sranje.
Produžit ćemo na jug, kroz Italiju do Barija, pa ćemo se trajektom prebaciti
do Grčke, i onda do Turske.
Također možemo preko Austrije, Jugoslavije i Bugarske stići do Turske.
-U Jugoslaviji je rat. -O, da.
Ili kroz Austriju, Mađarsku, Rumunjsku i Bugarsku.
Taj zaobilazni put je predugačak. Možda trajekt ide direktno iz Barija za Tursku.
-Imam problem. -Koji?
Imam jako malo novca. Ne mogu sebi priuštiti trajekt.
To nije moj problem.
Kako to misliš?
Što je bilo, ne znate gdje ste pošli?
-Naravno da znamo! U Istanbul. -Ja idem do Budimpešte. Upadajte!
Dakle? Dolaziš li?
-Ja sam Leo. -Ja Daniel, drago mi je što smo se upoznali.
Ja sam Juli, kao mjesec.
-Juli je lijepo ime. -Hvala. Ni Leo ne zvuči loše.
Podsjeća me nekako na lava.
Mislim da vodi porijeklo odatle.
-Da nisi možda i rođen u znaku lava? -Na žalost, nisam. Ja sam škorpion.
Jedini minus u mojoj priči.
-Ali ti si lav u horoskopu? -Da.
-Srpanjski Lav? -Naravno.
-Što je s tvojim dečkom? -On nije moj dečko...
Što je to?
-To je Che. -Da, ali kakvo značenje ima za tebe?
-Za što se Che borio? -Za pravdu.
Da, ali za što još?
-Za slobodu? -Pogodak.
-Ovaj "Che" predstavlja moje vjeru u slobodu pojedinca.
Onda imamo nešto zajedničko.
-Što je bilo? -Pričekat ću vani.
-Hoćeš li pivo? -Ne, hvala.
-Nemoj nam upropastiti provod. -Neću!
-Idem unutra. -Dobro. Pričekat ću ovdje.
Zdravo, Leo!
-U redu, ovo je Juli. -Zdravo, Juli.
-Dva piva. Hoćeš veliko? -Naravno, zašto ne.
Jesi li bila ozbiljna u vezi svoje vjere u slobodu pojedinca?
-Da nam je to zajedničko? -Naravno da sam bila ozbiljna.
-Stvarno? -Da.
-Hoćeš li poći sa mnom? -Što?
Mislim, hoćeš da nastavimo dalje?
Gdje?
Do kraja svijeta, možda?
Ne mogu.
Misliš da je on pravi tip?
Da.
Da li bi se borio za tebe?
Voljela bih kad bi.
Hajdemo plesati.
Plesati?
Leo, prestani!
Što to radiš? Prestani. Leo!
-Leo, prestani! -Paule, umukni!
Ostavi je!
-Gledaj svoja posla! -Prestani, ili se gubi van.
-Umukni i sjedni dolje. -Pusti me!
-Pusti je! -Daniele! DANIELE!
-Molim te, pusti je. -Ne shvaćam?
-Rekao sam da je pustiš. -Ne razumijem.
Pusti je!
Hajde. Gubimo se odavde.
Dovraga, nikad se ranije nisam tukao. Nikad!
Izgubio sam naočale.
Ja sam pacifist. Mrzim nasilje.
Što je tu toliko smiješno?
-Ništa. -Kako da odemo odavde?
-Brodom. -Brodom?
Da, brodom.
Dunav se ulijeva u Crno more, zar ne?
Da. A Istanbul se nalazi odmah pored.
-To je droga, zar ne? -Ne, nije to!
-To je joint. -Kako to misliš? Protuzakonito je.
Duga je to priča.
Možda, ali od tih stvari možeš oglupiti.
-Misliš li da sam glupa? -Ne, ne mislim, ali...
Super je, čovječe.
Vjeruj mi.
Da li udišeš isto kao i cigaretu?
Ima dobar okus.
Jako dobar.
Poput konoplje.
Kao sijeno. Podsjeća malo na to.
Tako je vruć... ovdje ga osjećam.
-Dobro si? -Jesam.
-Imaš malo pepela na sebi. -Pepeo, pepeo, pepelčić.
Još jedan?
Već si mu upoznao okus, ha?
Vidio sam jednom nekoliko tipova... Moji đaci u školi...
Držali su ga na specifičan način... Ovako, čini mi se.
-U školi? -U školi. Petnaestogodišnjaci!
-Nevjerojatno. -Budale.
Sve što oni mogu, ja mogu još bolje.
Super.
Što se smiješ?
Ma ništa. Način na koji si rekao "super" je tako sladak.
Đaci mi to isto kažu.
Pitam se što nastavnici slušaju.
Misliš, što ja služam?
-Jazz. -Jazz?
-Da, upravo sam to mislio. -A što ti slušaš?
Sviđaju mi se stari hitovi. Od Elvis Presleya, naprimjer.
A ti? Voliš li ti hitove 60-ih i 70-ih?
Ponekad. Moram..
jer svakog vikenda doručkujem kod majke..
a ona sluša stare hitove po cijeli dan.
Stari hitovi uz kavu, eurokrem i maslac s kikirikijem, stari hitovi uz sve i svašta.
-Na primjer...
"Blue Moon"...
Znaš li je? -Da. Dobra je? -Da.
Što ćeš raditi kad je pronađeš?
Kako to misliš?
Što ćeš joj reći?
Nemam pojma.
Ne znaš?
Što bih joj trebao reći?
Nešto poput...
Ljubavi..
- Prešao sam tisuće kilometara, preplivao rijeke, pomicao planine..
Patio sam i trpio muke.
Odolijevajući svim iskušenjima. Slijedio sam Sunce..
da bi mogao stati ispred tebe i reći ti..
da te volim.
Zar to nije malo pretjerano?
Juli?
Idem nam uzeti nešto za jelo.
Vratit ću se.
Imamo slijepog putnika na brodu!
Nemoj tako glasno, dušo.
Molim vas, nemojte.
Za Budimpeštu?
Govoriš li njemački?
Ne?
-Engleski. Govoriš li engleski? -Ne.
Zovem se Daniel.
To je moje ime.
Kako se ti zoveš?
-Luna. -Luna...
Isto kao mjesec.
Hvala.
Oprosti, znaš li neko mjesto gdje bih mogao nešto pojesti?
Nešto za jelo.
Fino mjesto.
Bih li mogao naručiti nešto za piće? Recimo Coca-Colu, i bilo što za jelo.
-Govorite li njemački? -Ne.
Bilo što za jelo. Nije bitno. Kruha ili..
Ovdje imamo jednostavno pravilo. Imamo jedan obrok ne jelovniku. Možeš jesti, ili ne jesti.
-Apsolutno sam za jelo! -Riba.
Riba, riba je super. Odlično!
-Bila je baš dobra. -Da, vrijeme je za naplatu.
Koliko?
Deset.
Deset?
-Maraka. -Njemačkih maraka?
Njemačkih, njemačkih, njemačkih...
Hvala.
Pa, hvala za sve, ali mislim da moram krenuti.
Da, vidjela si da imam problem.
Pratim nekog.
-U pitanju je djevojka. -Još jednu colu? Molim?
Znači govoriš njemački.
Budimpešta?
-Dakle, ponovo se srećemo. Vraćaj moj novac! -Što on hoće?
-Gdje su moje stvari? -Tko je to?
-Ne znam. -Vrati mi putovnicu!
-I prsten! -Gledaj svoja posla.
Čekaj samo, uhvatit ću te!
Sad bih te trebao srediti.
Sranje! Što ovo govno ne radi?
Hej, vi! Pogurajte me!
O, Bože, o, Bože.
Ti si luda!
Desno! Desno!
Nije moguće! Skroz je prolupala!
Preuredit ću ti facu!
Moj si!
Samo čekaj, šupku!
-Ne čujem te! -Samo čekajte dok vas propustim kroz šake.
Sranje!
Šupci! Sredit ću vas!
Odakle dolaziš?
Putovnica?
Granica: Mađarska - Rumunjska
Dobar dan.
Putovnica?
Upravo je to problem. Nemam putovnicu.
Nema putovnice, nema Rumunjske.
Naravno, jasna stvar. Moraš imati putovnicu da bi prešao granicu.
Ali, ja je jednostavno nemam. Molim vas.
Nema putovnice, nema Rumunjske.
Da, razumio sam vas, ali izgleda da vi niste mene.
Stvarno imam veliki problem, i moram prijeći preko granice.
Moram u Rumunjsku da se sretnem s nekim. On je vrlo, vrlo...
Nema putovnice, nema Rumunjske.
-Kvragu. -Da, kvragu.
Daniele!
Juli!
-Stani! -Ništa nisam napravio.
Imam veliki problem! Nemam putovnicu, ništa..
a moram preko. Pomozi mi. -Gdje ti je putovnica?
Nije bitno. Reci nešto.
Reci im da smo vjenčani, možeš li?
Nema problema. Ona je moja žena.
-Prsten... mi smo vjenčani. Ako ona... -Ali mi nismo vjenčani!
-Juli, molim te! -Ne, ne možemo im lagati.
Molim te.
U redu.
Daniel Bannier, uzimaš li me za svoju zakonitu ženu?
-Što? -Uzimaš, ili ne uzimaš?
-Da, uzimam... -Onda me pitaj.
Juli, prihvaćaš li me za svog zakonitog supruga?
-Da, prihvaćam. -U redu, lijepo.
Što još?
-Prvo govor. -Kakav govor?
-Onaj što sam te naučila. -Sada?
To je dio ceremonije.
U redu, dakle...
"Ljubavi..." Tako ide, zar ne?
"Preplivao sam mostove..." Pogrešno, ha?
-"P.. preplivao ih..." -Nisi ga zapamtio.
-Ne, ali ću ga naučiti. -Obećaješ?
Obećajem.
U redu. Da, vjenčani smo.
Poljubac.
Idem po auto...
Kod nas u Rumunjskoj je običaj da kad se vjenčaš pokloniš nešto.
Poklonim?
Kombi, moj poklon.
U redu.
Digni rampu.
Hvala.
Kako ćemo dalje?
Mogli bismo ovdje ostati za medeni mjesec.
-Mislim da imam bolju ideju. -Koju?
Da ukrademo auto.
-Što? -Da, ukradimo auto.
-Ne možemo ukrasti auto. -Zašto? -Mi smo dobri. Dobri ljudi ne kradu aute.
Mogli bismo ih ukrasti nekom lošem.
-Njemu? Je li on loš momak? -Nije.
-On je dobar momak. -Očigledno.
Ali upravo takvi tipovi su ti koji prebijaju svoje žene i djecu.
-Ne znam. -Takvi!
Podsjeća me na jednog mog prijatelja.
Njemu. Serijski ubojica!
-Meni izgleda fino. -Obuzima me strah, pogledaj ga samo.
Svi mi izgledaju kao loši momci.
Znaš točno što trebaš napraviti?
Možeš li?
-Što to radiš? -Stajao je u autu.
Požuri, dovraga.
Hej! Jesi li poludjela? Sve ćeš rasturiti!
Vjeruj mi.
-Jesi li se povrijedila? -Ne, dobro sam.
Prokletstvo! Juli! -Ne mrdaj se, mislim da nas netko promatra.
Sranje, gleda u našem pravcu...
Ponašaj se normalno.
-Zar nije romantično. -Što?
Nikad još nisam ukrala auto s nekim u društvu.
Pokreni taj auto, pa da se izgubimo odavde. Molim te, molim te, molim te!
Evo. -Što sam ti rekla? -Nevjerojatno!
Najbolja si.
Reci, Alin... Zar nisi ti imao svijetlo-plavu Daciju?
U pravu si.
Mislim da je ukradena.
Pričaš gluposti!
Sranje, ukrali su mi auto!
"Nema putovnice, nema Bugarske." Naravno, kako da ne.
Što misliš, kakva je tek turska granica? Vjerojatno pet puta gora!
Pričekaj trenutak, možeš li se vratiti malo nazad?
-Kuda vodi taj put? -Uskoro ćemo saznati.
-Pogledaj ovo. -Izgleda da nema puta.
-Nisam to mislio. -A što si mislio?
-Ono mora da je Bugarska. -Gluposti.
-Zašto su gluposti? -Taj potok nije Dunav.
Oprosti, ali Dunav nije na granici.
-Je! -Sigurna si?
-Ne. -Onda bi to mogla biti granica.
U redu. Pretpostavimo da je to granica. I što onda?
Jednostavno ću autom prijeći preko.
-I kako si to planirao izvesti? -Uzet ću dobar zalet, prijeći preko nagiba..
i skočiti na drugu stranu rijeke.
-To je suludo! -Treba nam auto.
-Možemo se snaći i bez njih. -Sada je srijeda, a mi smo još uvijek u Bugarskoj.
Treba mi auto da bih do petka u podne bio u Istanbulu.
Toga neće biti ako pogineš. Da li si razmišljao o tome?
Razumni nastavnici ne rade ovakve stvari!
U redu, znači...
Težina auta je "X".
X ima vrijednost 500 kg. Udaljenost je 25 metara..
Pitanje je: Kojom brzinom moramo prijeći preko nagiba..
od 10 stupnjeva da bi prešli udaljenost od 25 metara?
Odgovor je...
96,41 km/h.
Daniele!
Sranje!
Sjajno! Čestitam! Stvarno žalim tvoje učenike.
-Mogao si poginuti! -Što i da jesam?
-Nemoj se šaliti s takvim stvarima. -Zašto?
Zato što mi se ne sviđaju takve šale.
Što bi radila da sam poginuo?
Vjerojatno bih bila sretna što sam te se konačno riješila.
Što je to?
Rijeka na granici.
Dunav.
Što je tako smiješno? Jako je smiješno, ha?
Jako zanimljivo.
Baš fino.
-Nemoj to primati k srcu. -Ne! To je sve tvoja greška!
-Moja greška? -Da, tvoja greška!
-Zašto? -Svo ovo sranje je tvoja krivica!
Da sam krenuo trajektom iz Barija, bio bih sad u Istanbulu, a ne ovdje.
Bari!
Da nije mene, još uvijek bi bio u Bayernu!
Tko ti je pomogao da pređeš granicu? Tko je ukrao auto?
A tko mi je prodao ovaj glupi prsten?
Da nije ovog smeća, još bih bio u Hamburgu, a ne ovdje!
Vrati se onda u Elben.
Čitaj novine i knjige! Vrati se svom praznom i dosadnom životu!
Ti jednostavno ne želiš da se nađem s njom!
Prvi koji stane, odlučit će moje odredište.
On se ne računa.
Juli?
I to bi bilo to?
To bi bilo to.
Samo trenutak! Stvarno si doživio sve to?
Stvarno sam doživio sve to.
-Ništa nisi izmislio? -Zašto bih izmišljao?
-Svaka čast, čovječe. -Hvala.
Odakle dolazi taj smrad?
Još uvijek nemaš dokumente, zar ne?
-Ne... -Van! Gubi se iz auta!
-Kakve su to gluposti? -Daniele, izlazi iz auta!
-Kakve su to gluposti? -Čuo si me!
-Kakvo je sranje u pitanju?
Izlazite! Obojica!
Odmah izlazite!
-I on također neka izađe. -Izlazi.
-Što? -Rekao sam mu da izađe.
-Upravo sam mu rekao. -On je Nijemac.
German, German.
Putovnicu, i osobnu iskaznicu.
-Putovnicu! -Nemam putovnicu!
-Ukrali su mu putovnicu. -Reci to svojoj baki.
-U čemu je problem? -Umukni!
Što?
-Rekao sam mu da umukne! -Umukni!
-Nisam rekao ni riječ! -Umukni!
-Ne smiješ nigdje ići bez putovnice. -Stvarno su mu ukrali putovnicu.
Što ste vi? Teroristi, sotonisti, koji vrag?
-Otvori gepek! -Isa, što...
Otvori ga!
Smjesta ih uhitite!
Nemoguće. Jednostavno nemoguće.
Sad smo sjebani! Zauvijek! A zašto?
Jer je tip koga sam stopirao imao leš u gepeku.
Zamisli samo! Leš! To je tvoj hobi ili što već?
-Umukni! -Neću umuknuti.
-Ne ljuti me! -Ili što? Usrat ćeš se?
Slušaj, kurcoglavi!
Ne želim čuti više od 20 riječi iz tvojih usta, odavde do Istanbula, razumiješ?
Nema problema, dobit ćeš ih odmah: Seronjo, seronjo, seronjo...
Leš u kolima je moj stric Achmed.
Što?
Došao je iz Istanbula kod nas u posjetu.
Stric Achmed je najstariji brat mog oca.
Moj otac ga je često zvao da dođe kod nas u Njemačku.
Prije pet mjeseci, konačno je došao.
Dobio je vizu na tri mjeseca, i uputio se za Njemačku.
Mislio je da je Berlin prilično opasan. Ima puno Turaka u našem susjedstvu.
Odjednom, uklopio se u sve, i bilo mu je baš lijepo.
I mi, moja obitelj i ja, bilo nam je baš lijepo uz njega.
Moji nećaci... Imam dva nećaka, djeca moje sestre.
Povukli smo ih iz vrtića.
jer kad nikog nije bilo kući, stric Achmed se brinuo o njima.
Ne bi nikad povjerovao koliko je bio dobar kuhar!
Bolji od moje majke!
Prošla su tri mjeseca, a stric Achmed je ostao još.
Onda se desilo neizbježno.
Umro je.
Bez ijedne riječi. Srčani napad. Mrtav.
Vrlo glupo.
Okupila se cijela obitelj i održali smo hitni sastanak.
Sve je bilo čuvano u tajnosti jer su roditelji nezakonito držali leš u podrumu.
Stoga smo odlučili prošvercati leš nazad u Tursku.
S obzirom da sam najmlađi, a bio sam i na odmoru
meni je pripao taj jebeni zadatak.
Sranje!
Tražit će da vide njegov izvod iz knjige rođenih.
-Mogu ti ga poslati ovdje faksom. -Ne, oni žele vidjeti original.
Kad bih samo mogao obaviti jedan telefonski poziv.
Onda bih pozvao svoju djevojku. Ona može donijeti izvod.
Isa, vrijeme mi polako istječe.
Dolazi.
Čekaj! A ja?
-Tko je to? -Uskoro ćemo saznati. Polazi.
Vrata su otvorena.
Znači, došao si ovdje samo da bi donio svog mrtvog strica u Tursku?
Bravo, Isa! Čestitam!
Osmane, daj našem heroju malo čaja.
-Cigaretu? -Hvala.
Treba mi izvod iz knjige rođenih od tvog strica.
Ako bih mogao telefonirati, stigao bi iz Istanbula večeras.
Pokaži Isi gdje je telefon.
Svim putnicima: Napravit ćemo pauzu od 30 minuta.
Možete popiti čaj.
Juli?
Zdravo! Otkud ti? Što radiš ovdje?
Melek.
Ovo je nevjerojatno.
-Uputio sam se u Istanbul. -Što ćeš tamo?
-To je... prilično duga priča. -Ispričaj mi je. Ali brzo.
Upoznao sam djevojku.
Zaljubio se.
Idem u Istanbul da je vidim.
Gdje ćete se naći u Istanbulu?
Ispod mosta.
Siguran si da će biti tamo?
Nadam se.
Autobus za Edirne uskoro polazi. Molim vas, uđite u autobus.
Moram ići.
-Zar nećeš u Istanbul? -Ne, moram odnijeti nešto do granice.
Što?
To je također duga priča.
-Pozdravi svog dečka u moje ime! -Hoću.
Jesam li ti pričala o mom dečku?
Nemoj sad zakasniti na autobus!
Bok!
Uspio si.
Drago mi je što te vidim.
Gdje je djevojka koju si upoznao?
Ljubavi..
-Prešao sam tisuće kilometara,
preplivao rijeke, pomicao planine..
Patio sam i trpio muke.
Odolijevajući svim iskušenjima.
slijedio sam Sunce.. Da bi mogao stati ispred tebe..
i reći ti..
da te volim.
Zaigrajmo staru igru: Prvi auto koji stane, odlučit će naše odredište.
Mogu reći nešto? Volim te.
-Što? -Volim te.
-Čudno, ali ne čujem te baš dobro... -Volim te.
U redu, ali rekoh ti da imam problema sa razumijevanjem tebe.
-VOLIM TE! -To je već bolje.
Bok, golupčići! Gdje ste krenuli?
-Na jebeni jug! -U redu, upadajte.
Što čekaš?